Rastreig candent ﻿2
Ella és la Liz i té una sorpresa pel seu company.
["Fes les maletes, ens n'anem de viatge pel teu aniversari. Petons, Liz"]
No li ha explicat a ningú els seus plans,
però no pot mantindre'ls en secret.
Google sap que està planificant un viatge perquè ella utilitza Gmail.
La Liz no és una estranya per Google.
Google ja coneix a la Liz pel seu compte de correu electrònic i la seva direcció IP.
A més, coneix la seva llista de contactes.
El seu proveïdor d'internet té pràcticament la mateixa informació sobre ella,
incloent el seu nom complet i la seva adreça postal.
Quan Liz busca vols Google també sap que ella vol anar a Hawaii.
Quan fa clic en una web de viatges per comprar els passatges,
el lloc sap els paràmetres que va utilitzar a la cerca per arribar a ells.
La web de viatges també sap quan LA Liz planeja viatjar a Hawaii.
També sap amb qui viatjarà i el seu estat de viatgera freqüent.
El Gobern Federal també se n'assabenta d'on i quan la Liz serà viatjant i qui anirà amb ella.
I revisa si està a una llista de seguiment de terroristes.
Des del moment en què ella va fer clic a la web de viatges,
dotzenes d'empreses de publicitat també van començar a rastrejar el seu comportament en línia
amb una sèrie de dades anomenades "cookies" que han sigut guardades al seu disc dur.
Aquestes companyies potser que no coneguin a la Liz pel seu nom,
però si que la coneixen per codis de localització únics
i poden seguir els seus moviments per la web.
Veuen quan ella va a un altre lloc web per llegir sobre les millors platges de Hawaii,
i immediatament comencen a mostrar-li publicitats de vestits de bany.
Aprenen més sobre els interessos de la Liz quan ella va al seu web de compres favorit.
Google, Facebook i Twitter també estan recol·lectant informació sobre el seu comportament
a través de botons de "compartir" que els llocs web inclouen a les seves pàgines.
Encara què la Liz no hi faci clic,
Facebook sap que a la Liz li agraden els vestits de bany a través del seu botó "M'agrada",
fins i tot abans que ella publiqui una foto d'un biquini al seu mur.
La seva publicació li confirma a Facebook el seu interès per vestits de bany,
qui immediatament li mostra un article sobre un batut dietètic.
El rastreig no acaba quan la Liz surt cap al centre comercial.
Google sap on va perquè la Liz utilitza Google Maps.
Mentre condueix, un policia escaneja la seva matrícula
i l'agrega a una base de dades policial.
Verizon, el seu proveïdor de serveis de telefonia mòbil, també registra els seus moviments.
I inclou les seves dades de localització en paquets de dades sobre clients i els ven a comerciants de dades.
Aquests agents venen la informació a anunciants, venedors i d'altres negocis.
Quan la Liz arriba, el centre comercial rastreja la seva senyal de wifi
per saber a quines tendes entra.
I, quan entra a una boutique, les càmeres amb programes de reconeixement facial
li fan una fotografia i l'emmagatzemen per anys.
Les càmeres també estan equipades amb programari que calcula quant de temps és a cada passadís.
Quan la Liz compra el seu vestit de bany, la tenda pot compartir la seva informació de la compra amb comercials de dades.
Abans de deixar el centre comercial Liz passa per una farmàcia per comprar algunes coses més pel viatge.
Com la Liz es va subscriure al programa de premis, la farmàcia rastreja les seves receptes i comparteix la informació sobre les seves compres,
incloent el test d'embaràs.
I gràcies a un acord amb la farmàcia,
Facebook s'assabenta de que l'anunci del batut dietètic que li ha mostrat ha estat efectiu.
Molts dels anunciants i venedors que rastregen a la Liz diuen que no poden identificar-la.
Però aquestes companyies tenen una idea clara de qui és ella.
Google i Verizon tenen una idea molt més clara sobre qui es la Liz
perquè coneixen els seus contactes, els telèfons als que ha trucat i els llocs que ha visitat.
Els comercials de dades poden saber encara més de la Liz perquè poden vincular moltes de les seves activitats online i offline.
Les forces de seguretat, investigadors privats i advocats poden tenir una imatge encara més precisa de la Liz.
Ells poden obtenir accés a la seva vida privada amb una citació o ordre judicial
que requereix una menor càrrega de prova que una ordre de registre.
Així, poden esbrinar a qui ha cridat i qui l'ha cridat a ella.
Poden obtenir dades de localització a partir dels registres del seu telèfon mòbil.
Poden esbrinar les seves direccions IP dels dispositius que ha utilitzat per a connectar-se
i quins llocs ha visitat.
La imatge de la Liz creada amb aquesta informació és molt detallada.
I ella quasi no té control sobre qui accedeix a ella.
Tampoc ho tens tu.